Alle sa at jeg en dag ville komme ut for en ulykke.
En ulykke som ville bli min aller siste.
En dag ser du kanskje en gutt falle ned fra himmelen.
Det er meg. Jeg heter Louis Drax.
Den utrolige ulykkesfuglen.
Min første ulykke var å bli født. Akkurat som Julius Cæsar.
De spretter opp magen, og så nøkker de deg ut, full av blod.
Du er veldig flink. Vi må foreta et keisersnitt.
Selv om du blir 100 år, kommer du aldri over noe sånt.
Den andre ulykken skjedde da jeg var 16 uker gammel.
Mor har ennå røntgenbildene av de små knuste ribbeina mine.
Jeg har blitt bitt av edderkopper, stukket av bier-
-og har fått et 85 % drepende støt.
Det skjer nesten aldri med noen, men det skjedde med meg.
Jeg har fått matforgiftning mange ganger.
Salmonella, stivkrampe og hjernehinnebetennelse-
-er bare noe av det jeg har hatt.
I vinter skrek jeg så høyt at jeg ikke pustet på 9 1/2 minutt.
Den dagen jeg fylte ni år dro vi på landtur.
Mor, far og jeg, og alle var glade.
Som om ... som om de elsket hverandre igjen.
Som om det ikke kom noe uhyre uten ansikt.
Som om min aller siste ulykke ikke ville ramme meg.
-Mor sier at jeg er en engel. -De sier at katter har ni liv.
Sjelen klamrer seg til kroppen og vil ikke gi slipp.
Hvis du var en katt, hadde du brukt opp åtte liv nå.
Et for hvert år. Lov at du ikke bruker flere.
Alt føles kaldt. Er jeg død?
Dette er ditt niende liv, unge mann.
Sammen vil vi løse mysteriet-
-om den utrolige ulykkesfuglen.
To haikere fant moren ved veien og meldte fra.
Det blir vanskelig å sporsikre noe i dette været, Dalton.
Vi prøver, men vi finner neppe stort.
-Noe nytt om faren? -Nei. Vi har etterlyst ham.
-Og gutten? -Helikopteret henter ham opp nå.
Her borte!
Hal den opp.
Jeg har ventet i to timer.
-Fort! Få tak i traumelaget. -Det er fortsatt ingen livstegn.
-Pupillene er utvidet. -Jeg vil ikke gå fra ham.
Jeg vil ikke gå fra ham!
Ingen puls.
Dødstidspunktet er 19.55.
Jeg gikk i søvne som barn. Første gang var jeg fire-fem år.
Mor fant meg under sengen og spurte meg hva jeg lette etter.
Og jeg sa "det".
Jeg lette etter dette ubestemmelige "det"-
-i søvne ved senere anledninger.
I hagen vår, eller naboens. Eller på nudiststranden i nærheten.
Jeg glemte aldri barndomsopplevelsene mine,-
-uansett hvor tåkete minnene ble.
Jeg lengter fortsatt etter den forsvunne dimensjonen.
Hjernen er mer enn summen av delene.
Og uansett hvor skadet vi er, kan vi alle danne forbindelser.
Fort! Gjør plass.
Få tak i traumelegen. Fort!
Blodtrykk 90/60. 95 % oksygen.
Løft.
Pulsen er stabil. Han prøver å puste.
Dr. Pascal, telefon til deg. Det haster visst.
Pasienten heter Louis Drax, ni år. Han var kald da han kom.
De kjørte ham til obduksjon da han livnet til.
-Hva skyldtes skadene? -Han falt i iskaldt vann.
Han har sikkert brukket hvert eneste bein i kroppen.
Han var død i to timer.
Jeg har aldri sett maken.
Jeg begikk en feil.
Drukning og nedkjøling kan minne om dødsfall når det gjelder barn.
Ikke vær for streng med deg selv.
-Hvordan går det med ham? -Vi måtte fjerne milten.
Et brukket ribben truer venstre lunge. Og han har kraniebrudd.
Det er ille.
-Men han lever. -Han er i koma.
Men han lever.
-Mrs. Drax? -Ja.
Dr. Pascal, spesialist i koma hos barn.
Jeg behandler Louis når han er ferdig hos dr. Janek.
-Jeg må gratulere deg. -"Gratulere"?
Vi leger skal ikke bruke ordet "mirakel" ,-
-men her må vi gjøre et unntak.
-Du kjenner ikke sønnen min. -Det er sant.
Men det gleder jeg meg til å forandre på.
-Får jeg se ham nå? -Javisst.
Helt siden han ble født har vi kunnet kommunisere.
Vi visste hva den andre tenkte, som tvillinger.
Jeg vet at det lyder dumt og overtroisk.
Hvis du kjente Louis ...
Hvis du visste hvor mye han har vært igjennom ...
Han er ikke som andre barn.
Jeg tror gutten min er en engel.
Det er ikke lett å være mor til en gutt med problemer.
Alltid bekymret. "Jeg må beskytte ham."
Det er min skyld. Sønner skal ikke få mødrene til å gråte.
Det var derfor jeg skulle snakke med Feite Perez.
Hvem er Feite Perez, unge mann?
Det er en tykk tankeleser, men han kan ikke lese tanker.
Han er gammel, sikkert 40, og har et stort, tykt ansikt som en baby.
God dag, jeg er dr. Perez. Du må være Louis.
-Hyggelig å møte dere. -I like måte.
-Kom inn. -Han hadde et uhell i heisen.
-Hva snakker dere om? -Alt jeg har lyst til.
Hamstere, Hitler, Harry Potter, botox, flaggermus.
-Jeg vet mye om flaggermus. -Kom inn, Louis.
Og han får ikke si det til noen, for det er hemmelig.
Heisen din får meg til å tisse.
Du har mild klaustrofobi. Det er normalt.
Du er for stor til den lille heisen.
Ikke så stor som deg.
Voksne ler alltid av ting som ikke er morsomme.
Knirk, knirk.
-Har du lest noen gode bøker? -Jeg har lest Bibelen.
-Hva syntes du om den? -Jeg likte det med slangen.
Herr Slange. Hva gjør han? Fortell om slangen.
Adam er så dum. Han fortjener å bli straffet.
-Hva har han gjort? -Hvor mye koster dette?
Det må du spørre far og mor om.
-Nå spør jeg deg. Hvor mye? -Hvorfor vil du vite det?
Gid jeg kunne sitte i en stol og si "fortell mer" og tjene millioner.
Det virker som et lett liv.
Syns du livet som voksen er lett?
-Gleder du deg til å bli voksen? -Dumt spørsmål.
-Hvorfor? -Jeg blir aldri voksen.
Hvorfor ikke?
Velkommen til komaavdelingen, Louis. Vi skal nok ta oss av deg.
En, to, tre!
Jeg vil høre mer om ulykken han kom ut for.
Har ikke Bolton briefet deg? Etterforskeren som har saken.
Politiet har ikke kontaktet meg.
Det var ingen ulykke. Han ble dyttet.
-Hvem dyttet ham? -Faren hans.
-Faren til Louis? Hvor er han nå? -På flukt, vel. Stort drama.
De setter politi i resepsjonen, for sikkerhets skyld.
Jeg syns synd på moren. Hun har visst ikke mye folk.
Du kan kalle meg Allan eller dr. Pascal.
De fleste kaller meg Pascal.
Du er i koma, Louis. Det er som å sove, bare dypere.
Jeg har en del teorier om tilstanden din.
Noen har ikke lyst til å våkne.
De tør ikke komme tilbake før de føler seg trygge.
Du kan føle deg trygg her, Louis.
-Hva har skjedd med armen, Louis? -Et uhell.
-Hvordan skjedde det? -Jeg gravde en grav og gled.
En grav til hvem?
Et menneske. En stor, tykk mann med bollekinn.
-Du kommer ut for mange ulykker. -Jeg er en ulykkesfugl.
Noen ganger er de store, andre ganger små.
Og er den stor, kommer du på sykehus?
Sykehus kan være fint.
Det er fælt når det gjør vondt. Men å ligge der er greit.
Jello,is, snille damer som kommer med merjello.
Og de duller med deg, og du slipper skolen.
Syns du kanskje-
-at det en lettelse å være der fordi du føler deg trygg?
-Du tror jeg gjør det med vilje. -Det sa jeg ikke.
-Jeg leste boken din i går. -Du skifter emne.
Jeg likte den delen der du hypnotiserte sikhen.
-Hypnotiserer du mange pasienter? -Noen av dem.
-Men ikke meg? -Jeg tviler på at det ville virket.
-Fordi jeg er gal? -Fordi du er spesiell.
Er jeg et typisk forstyrret barn?
Vi er redd for at Peter Drax kommer. Er det alltid noen på vakt her?
Ja, to. Og vi registrerer alle besøkende.
-Er vi i fare? -Dere må bare være på vakt.
-Men dere vet ikke hvor han er? -Det har jeg ikke sagt.
Kan du fortelle oss noe om gutten? Noe medisinsk nyttig.
Louis har hatt problemer og snakket med en psykolog, dr. Michael ...
... Perez.
Ingen venner på skolen. De andre kalte ham "særing".
Journalen hans viser gjentatte fysiske traumer.
Psykologen mener han kanskje har påført seg skadene selv.
-For å få oppmerksomhet. -Men han ble også innlagt som baby.
-Det la jeg også merke til. -Du sa at faren er voldelig.
Hvor stor er sjansen for at gutten våkner?
Undersøkelsene peker på en varig vegetativ tilstand.
-Hva vil det si? -At det ikke ser lovende ut.
Jeg snakket med dr. Janek om bevissthetsteorien din.
Han sier metodene dine er radikale, og at du tror på pasientene dine.
Jeg vet ikke hvor radikale metodene mine er.
Jeg bare tror at Louis fortsatt kan oppfatte noe.
Selv om han virker fjern, er han stadig hos oss på en måte.
Tror du hjerne og sjel er det samme?
Hvis Louis' hjerne er skadet, er han likevel Louis?
Det er han.
Vi må bare finne inn til ham.
Finne ham, lokke ham frem.
-Tror du han gjemmer seg? -Det sa jeg ikke.
Du sa "lokke".
Å se og tenke er det samme når man har øynene lukket.
Som en drøm, men man bestemmer selv hva som skjer.
Man husker skarpt lys, voksne som roper, og alt føles kaldt.
Så man tenker på solen.
Hvor varm den føles.
Skyer.
Og månen. Og kulden.
Vann.
Uhyrer.
Og "knirk, knirk".
Og "jøss".
Og glede.
Og sorg.
Og menn har ingen ære.
Og død.
Blodsmak i munnen.
Og du er høyt oppe, som en ballong.
Jeg er hos deg.
Hun snakker til deg som om du er baby igjen.
Kan du kjenne at jeg klemmer hånden din?
Hun gjør alt for deg av glede over at det farlige ikke drepte deg.
Fortell videre.
Dette skjedde en dag da far tok meg med til Sea World.
Vi ble i San Diego hele helgen, så mor kunne få litt fred.
For vi er begge menn.
Og til tider er "menn for mye av det gode og kan gi hodepine".
God dag og velkommen til Sea World.
Jeg heter Jennifer, og vi er visst klar til å begynne.
Kom igjen, Louis.
Louis, det begynner nå. Du går glipp av delfinshowet.
Peter?
Hei ...
Far møtte en han kjente.
Han så ut som om han skulle kaste opp i munnen.
-For en overraskelse. -Men han kysset henne bare.
Det må være Louis.
-Hvem er du? -Jeg heter Caitlin.
Det er min mann, Alex. Det er Peter og Louis.
Så du er den berømte Peter.
-Hvorfor er barna deres kinesere? -Sånt sier man ikke, Louis.
Det er greit. De er født i Kina.
Du har vel hørt om adopsjon?
Mei og Lola kom inn i livet vårt for to år siden,-
-og kort etter fikk vi en skjønn overraskelse da Jerome kom.
Som lyn fra klar himmel.
-Det var hyggelig å se deg. -I like måte.
Fisk og skalldyr, to ganger pommes frites og en øl.
-Takk. -Tusen takk.
Okay, kamerat ...
Hvem var den damen vi møtte?
En jeg kjente engang.
Vi var venner.
Gode venner, faktisk.
-Lou-Lou ... -Sexet du henne?
-Vi var gift. -Gift?
Ja. For lenge siden.
Det er greit at du er sint på meg. Du hadde rett til å få det å vite.
Nei. Hvorfor skulle jeg være sint? Du er jo gift med mor nå.
Ellers hadde dere jo ikke fått meg.
Dere hadde fått to kinesiske barn og en baby med et stort, dumt tryne-
-som Feite Perez.
Kanskje. Jeg vet ikke hva jeg hadde fått,-
-men det er nok best at vi ikke forteller mor om Caitlin.
Skal jeg lyve?
Nei, ikke lyve,-
-bare ikke si hele sannheten.
Moren din kan være veldig skjør.
Okay?
-Er det yndlingsgutten min? -Ja.
Kom her.
Det trengte jeg. Få se på deg. Ny skjorte?
Hvordan var det? Kom. Var det gøy?
Det var greit. Vi spiste et sted som liksom var på Hawaii,-
-og vi prøvde Journey to Atlantis tre ganger.
Og vi møtte en dame som het Caitlin, som hadde vært gift med far.
Jeg skulle ikke si det, men hvorfor ikke?
Hun har en annen familie nå med to adopterte barn,-
-og en baby som ikke er.
-Gå opp på rommet ditt og se tv. -Nei.
Louis ... gjør som vi sier.
Opp med deg.
-Ikke rør meg. -Gi deg.
Han er en liten gutt og forstår ikke sånt.
-Hold kjeft! -Ikke skrik til meg!
Hør på meg.
Hva gjør jeg her?
Hvorfor fortalte du mor om det som skjedde i Sea World?
Far og mor elsker ikke hverandre uansett.
Ikke som damen og mannen med kinesiske barn gjør.
Kanskje de hater hverandre og bare vil skilles.
Men det kan de ikke på grunn av meg.
Hvorfor det?
De tror ikke at jeg vet det.
-Hva vet du? -At far ikke er min ekte far.
Han bare later som om han er det.
-Og hva med moren din? -Hun er min ekte mor.
-Hvem er den ekte faren din? -Jeg har ingen.
-Alle har en far. -Ikke jeg.
La oss si du kunne valgt hvem som helst til å være din far.
-Hvem som helst? -Ja, død eller levende.
Deg.
Meg?
Bare tulla.
-Mor sier du kan komme inn nå. -Må hun gi meg lov?
-Er du verdens sterkeste mann? -Så langt ifra.
Var det derfor du sluttet å bokse?
Jeg sluttet fordi mor ba meg om det.
Og så ble jeg far.
Den sterkeste faren i verden.
Noe som svir seg her.
Endelig en jeg er glad for å se.
Unnskyld meg.
-Hei, du ser skjønn ut. -I like måte.
-Hei. -Hei.
-Er den til meg? -Denne, mener du?
-Pakk den opp, og du blir med. -Gi en gave, og få en klem.
Gage og Alex, opp av vannet. Det er for kaldt.
Her, til deg.
Har du invitert mrs. Drax?
Jeg tenkte hun har godt av å komme ut av huset ... ut av sykehuset.
-Hun blir jo spist levende. -Det er hun nok vant til nå.
Menn blir tosker med søte jenter i nærheten.
Hvordan går det med dere?
-Hei. -Hei.
-Du tok meg på jakt etter snacks. -Maten er ikke særlig god.
-Nei. -Takk.
Jeg ... så deg i stad, men du var opptatt.
-Jeg trodde du kanskje unngikk meg.-Nei.
-Det var fint at Janek ba deg. -Han syns visst synd på meg.
-Hvordan går det? -Er det din kone du kom med?
Ja.
-Hun er veldig pen. -Det var fint.
Jeg klarer det så godt jeg kan.
Du forsvant.
Jeg skulle på toalettet og løp på mrs. Drax.
Vi står og sørger over Janeks mat.
-Vi har visst ikke blitt presentert. -Unnskyld, så dum jeg er.
Sophie, det er Natalie Drax. Dette er min kone, Sophie.
Natalie er mor til Louis, den nye pasienten min, vet du.
Ja, jeg hørte hva som har skjedd. Det er veldig leit.
-Din mann har vært en stor hjelp. -Ja, sikkert.
Mrs. Drax har tatt med en hamster.
-Jeg har tatt med en venn til Louis. -Vi kan faktisk ikke ha dyr her.
Det er en unge. Den gjør ikke noe. Og Louis er glad i den.
Okay, da gjør jeg et unntak.
Denne ene gangen. Ta den med hjem etterpå.
Takk.
Skal vi gå en tur? Det er fint vær, og jeg trenger frisk luft.
Okay, en kort tur, så Louis og hans venn får bli kjent igjen.
Kom her, Rasputin. Tiden er inne.
Abrakadabra.
Hvorfor må de stakkars hamsterne dø?
Du er ikke så smart til lege å være, tjukken.
-Kan du ikke reglene? -Reglene?
Det fins lover, og man havner i fengsel hvis man bryter dem.
-Det fins hemmelige regler også. -Hva angår det hamsterne?
En av reglene gjelder kjæledyr.
Hvis man har dyr som lever lenger enn forventet,-
-det vil si to år, kan man drepe den fordi man eier den.
-Har den hemmelige regelen et navn?-Ja. "Retten til å vrake".
"Retten til å vrake"?
Du kan bruke rottegift eller ugressmiddel.
Eller man kan kaste noe tungt på den-
-som et legeleksikon eller "Harry Potter og Fønixordenen".
Hvor har du hørt om den hemmelige regelen?
La oss snakke om faren din.
Hva antyder du? Det var min idé å få Louis hit.
-Peter har ikke gjort noe galt. -Louis sier ... Mrs. Drax?
Kom, vi går.
-Hvorfor tok det så lang tid? -Du skal ikke snakke med Perez mer.
Hva har jeg gjort? Hva sa han?
Hvorfor var du så sur på ham?
Han sa at det jeg fortalte ham var en hemmelighet mellom oss.
Men han løy. Han sa det til henne.
Han lyver som alle menn og spiller "lat som om du ikke hater ham".
-Hvorfor liker du ikke menn? -De var slemme med mor.
Jeg leste i Louis' journal,-
-at du avsluttet terapien hans rett før ulykken.
Perez stolte ikke på Peter.
Jeg trodde han ville vende meg mot min mann. Nå er jeg ikke så sikker.
-Har du familie i nærheten? -Mine foreldre er døde.
Venner, folk du kan snakke med?
Jeg har en søster, men vi snakker ikke sammen.
Jeg vet at det er et ømtålig emne, men jeg er god til å lytte.
Du stiller alltid spørsmål.
Ja, jeg stiller faktisk mange spørsmål.
Det kan kanskje hjelpe å snakke med noen om det som skjedde.
Louis ble ni år den dagen.
Og jeg hadde fødselsdag. Enda en ting vi har til felles.
Peter kom fra San Diego.
Han har bodd der hos sin mor siden separasjonen.
Jeg hadde planlagt en landtur.
Det var helt perfekt. Vi kjørte ut til juvet.
Og så kom vi opp i krangel. En dum krangel.
Hva kranglet dere om?
Peter var sur fordi jeg hadde avbrutt Louis' terapi.
Jeg ville ikke si hvorfor.
Han ble ...
... voldelig.
Slo han deg?
Louis ble redd og løp sin vei.
Bare ta deg god tid.
Peter løp etter ham.
Han var så nær kanten.
Jeg ser fortsatt Louis' ansikt for meg før han falt.
Han skrek ikke, gråt ikke. Han så bare ...
... skuffet ut.
Har han vært voldelig før? Mot Louis?
-Eller deg? -Jeg møtte Peter da jeg var 18.
Han er den eneste mannen jeg har vært sammen med.
Hva skal man forvente når man ikke har noe å sammenligne med?
Du fortjener noe bedre enn det.
-Hvordan vet du det? -Jeg bare vet det.
Hvorfor gjorde du det?
Louis, kan du høre meg? Louis?
Kan du høre meg?
-Louis? Er du der? -Han prøver å si noe.
Far ... Far ...
Mor er her, skatt.
Pass på. Han er sårbar. Louis?
Det er dr. Pascal. Du er på sykehuset, okay?
Louis?
Hei.
Hva leser du? Cousteau. "Det levende hav" igjen.
Liker du den ennå?
Det er noe jeg må snakke med deg om.
Jeg må dra bort en stund.
Hvor skal du?
Ikke særlig langt.
Til San Diego. Jeg skal bo hos farmor.
Du kan ringe meg.
Det er bare en kort stund.
-Har jeg gjort noe? -Nei.
Er det fordi jeg fortalte mor om Sea World?
Det er ikke derfor. Det lover jeg.
Du har ikke gjort noe galt.
Men jeg gjør mor veldig lei seg for tiden,-
-og hun trenger å være litt alene.
Du vet hvordan det er, småen ... "for mye av det gode".
Du var veldig flink i dag, Louis.
Du er nærmere enn jeg trodde.
Bli hos oss. Moren din elsker deg veldig.
Hun venter på deg. Det gjør vi alle.
Jeg har med en gave til deg.
Jeg tenkte vi kunne lese den sammen.
Jeg hørte det var en av yndlingsbøkene dine.
"Det var en stille time før soloppgang i desember."
Hallo?
Macy?
Du ser trøtt ut.
-Jeg har ikke sovet. -Stress?
Mareritt. Det har jeg ikke hatt siden jeg var barn.
-Hvordan går det med Sophie? -Jeg henger i en tynn tråd.
-Som alle ektemenn. -Hun elsker meg ikke mer.
Du elsker jo ikke henne heller. Dere ble sett.
-Hva mener du? -I hagen.
Ikke måp sånn. Det er et offentlig sted. Dere er ikke usynlige.
-Hvem vet det? -Alle.
Hun har vært gjennom mye. Jeg bare viste medfølelse.
Å. Hvis det er medfølelse, sier jeg unnskyld.
-Du er irriterende. -Ta den nå, for faen.
Hei.
Jeg tror han har vært her.
Jeg tror han har vært inne i huset.
-Hva skjer? Er han her ennå? -Kom inn.
Jeg trodde først det var fra Louis, men det er jo umulig.
Tror du det var Peter? Ingen andre vet om dette. Det må være ham.
Hva sa politiet?
-Natalie? -Du var den første jeg ringte.
"Kjære mor. Dr. Pascal vil gjerne sexe deg.
Du bør holde deg unna menn, som for eksempel dr. Pascal.
Jeg advarer deg, mor. Det farlige kommer, og da skjer fæle ting.
Jeg elsker deg. Louis. Kyss og klem."
Meget merkelig. Ser dere dette?
Buene og det svake trykket mot papiret.
Personen har skrevet dette brevet med sin svake hånd.
-Kanskje for å maskere identiteten. -Takk.
Navarra sammenligner dette med din manns skrift.
Du får beskjed når vi vet noe.
Har du et trygt sted å være?
-Vi har et rom på sykehuset. -Jeg vil ikke være til bry.
Det er du ikke. Du er ikke trygg hjemme.
Hvis noen ringer og legger på, skal du gi meg beskjed.
-Okay. -Doktor? Kan vi prate litt?
Jeg kommer snart.
-Puler du henne? -Hva?
Nei. Hvordan det?
Bra. Fortsett sånn. I det minste til Peter Drax dukker opp.
For din egen sikkerhets skyld.
Vi bruker rommet til overnattende besøkende og overanstrengte leger.
Det er ikke all verden, men du er trygg her.
Det er perfekt. Nå kan jeg være nær Louis hele tiden.
Jeg får se å komme meg hjem. Det er sent.
-Og du er gift. -Det snakket vi ikke om.
-Hvordan kan jeg takke deg? -Det trenger du ikke.
-Vi ses i morgen. -God natt, doktor.
CLEMENTS PSYKIATRISK SYKEHUS
20 års privatpraksis var nok.
En time til i stolen, så ville hodet mitt eksplodert.
-Takk for at du tok deg tid. -Å, jeg ber.
Louis er en kjekk liten kar. Trist å høre hva som skjedde.
Det har skjedd en del uvanlig siden Louis ble innlagt.
-Nei takk. -Jeg vet ikke om jeg kan hjelpe.
Jeg fortalte politiet at jeg bare snakket med ham i to-tre måneder.
Har du noen teorier om Louis' ...
-... ulykker? -Ja.
Lenge trodde jeg at han påførte seg ulykkene selv.
For å få oppmerksomhet. Men brikkene ...
... passet liksom ikke alltid sammen.
Etter at Louis' mor avbrøt terapien, sendte han meg et brev.
I faglig samarbeidsånd lar jeg deg gjerne ...
... få se på det, hvis du tror det kan være til hjelp.
Det var fullt av hamsterskitt. Typisk Louis Drax.
Du er en stor, feit løgner, doktor Perez.
Du sa at alt var hemmelig, og det var ikke sant, så du suger.
Jeg håper du får en ekkel sykdom. Vennlig hilsen Louis Drax.
Vil du se på dette?
Natalie fant det i postkassen i går.
"Dr. Pascal vil gjerne sexe deg."
Det er i hvert fall hans stemme. Uten tvil.
-Er du sikker? -Ja da.
Han hadde sin helt egen måte å snakke på.
Han ligger i koma, så det kan ikke være ham.
-Men en som kjenner ham veldig godt.-Som deg.
Eller kanskje mrs. Drax.
Natalie. Som du kaller henne.
-Eller Louis' far. -Ja, noe sånt. Kan hende det.
-Hva kan du fortelle om ham? -Bokser. Glad i å drikke.
De hadde sine problemer,-
-og Louis hadde sine teorier om forholdet. Han var gløgg sånn.
Barn vet alltid mye mer enn vi tror.
Mon tro hva far gir meg i fødselsdagsgave?
Jeg håper det er en ny Rasputin.
-Hvordan skulle jeg vite det? -Der er han!
Der er jo gutten min.
-Sett meg ned, din digre bølle. -Godt å se deg.
Vil du ha gaven din? Du kan ikke gjette hva det er.
-Det er et dynasti. -Hvem blir med på landtur?
-Hva med fire, seks og ni? -Fire pluss seks gir ti.
Louis har ferie snart.
Jeg syns han skal tilbringe første uken hos meg i San Diego.
Okay?
Nå kommer det et vanskelig et. Er du klar?
Tre, syv, fem, en.
Han skal ikke reise dit alene.
Det gjør han ikke. Jeg henter ham jo,-
-og mor er også der.
Ti dividert med fem er to,-
-trekk fra en og ... for lett.
-Har du kjørt deg vill? -Nei.
-Det har jeg ikke. -Jeg elsker fødselsdager.
Du kjørte forbi det skiltet for ti minutter siden.
Louis, vil du hjelpe far?
Trengs ikke. Jeg kan veien.
La ham. Han er god til å finne vei. Gi ham kartet.
Okay.
Vær så god, kamerat.
Takk.
Dr. Perez? Godteri? Tisse i buksa?
Det er ikke et kart. Det er hjernen min.
-God kveld, dr. Pascal. -Alt i orden?
Sophie. Hva gjør du her?
Du er nesten aldri hjemme, så jeg ville levere posten din.
Det så viktig ut.
Hvorfor har du åpnet det? Det er til meg.
Sophie ...
"Kjære dr. Pascal. Du burde ta deg av meg, men du vil bare sexe mor.
Hold deg unna henne, ellers skjer det fæle ting."
-La være. -Louis kan ikke ha skrevet brevet?
-Umulig. -Men han satte seg opp og snakket.
Det var bare et tilfelle. Kanskje en muskelkrampe.
Han virket bevisst et kort øyeblikk.
Du bør nok ikke regne med at han våkner og avgir forklaring.
Tror du Drax stalker henne?
-Hvordan går det med henne? -Hun er ute av seg.
-Får hun sammenbrudd? -Nei. Hun er sårbar.
Men står hun i fare for å bryte sammen?
Jeg tror ikke at hun klarer presset særlig mye lenger.
Få høre Natalies versjon av hvordan Louis falt.
-Hvorfor det? -Du er visst en slags venn av henne.
-Da kan du ha nyttig viten. -Det tror jeg ikke jeg har.
Visste du at Peter Drax ikke er Louis' biologiske far?
Ja.
Sa hun også at hun ville adoptere bort Louis da han var baby?
Det visste jeg ikke. Men det er jo også nokså privat, syns du ikke?
Selvfølgelig er det privat.
Bare en ting til. Vi må snakke med moren til Peter om brevene.
Hun ville se Louis, og jeg ga henne lov.
Jeg sier fra til resepsjonen.
Et godt råd: Hold henne unna venninnen din.
De er visst ikke på godfot.
Det skal jeg huske.
Jeg lette etter deg. Kan vi snakke om noe?
-Jeg fikk lov til å bruke dusjen. -Det gjelder ikke det.
Kom inn.
-Vil du sitte ned? -Nei.
Jeg må takke deg igjen. Jeg får så god støtte her.
En fra resepsjonen sa at han kunne skaffe en tv.
Hvorfor har du ikke fortalt at Peter ikke er far til Louis?
Det angår ikke meg, men du sa-
-at Peter var den eneste du hadde vært sammen med,-
-og jeg forstår ikke hvorfor du kom med en så spesifikk løgn.
Får jeg kle på meg?
Ja.
-Kan jeg be deg snu deg? -Selvfølgelig.
Okay.
-Hvem er faren? -Han het Joe.
Joseph. Vi var bare sammen en natt.
Det er ikke yndlingstemaet mitt.
-Kanskje det hjelper å fortelle. -Nei.
-Tenk om andre vet det? -Det gjør de ikke, med god grunn.
Men som din venn ...
Måten Louis ble unnfanget på bør ingen kvinne oppleve.
-Jeg beklager veldig. -Fødselen var skrekkelig.
Den tok nesten livet av oss. Men jeg angrer ikke noe.
Hvis det ikke hadde skjedd, ville Louis aldri ha blitt født.
-Så modig av deg å beholde ham. -Hvem har fortalt deg det?
Politibetjent Dalton. Hun var på avdelingen i dag.
-Hva mer fortalte hun? -Ikke noe.
Hun ville bare møte Louis, sette et ansikt på navnet.
Unnskyld. Jeg bare føler at alle menn utnytter meg.
Jeg også?
Kysser du moren til alle pasienter?
Beklager om jeg ga det inntrykket, for det er det siste jeg ville.
Kanskje jeg er urimelig.
Jeg har bare slitt litt med menn.
Vi er ikke alle like fæle ... ikke tvers igjennom.
Det tok ham to måneder å tø opp overfor Perez.
Det var jeg som måtte snakke med Perez.
Det var jeg som kjørte Louis dit hver eneste uke.
Så jeg bestemmer om han fortsatt skal treffe ham.
Hva er det godt for?
-Du er jo ikke engang her lenger. -Stopp.
-Er dere lei dere? -Nei da, det blir en deilig dag.
Kom. Vi skal feire.
Jeg har tatt med alt det du liker.
Vil du ha noen sånne? Jeg vet at du liker dem.
Før jeg møtte din far, var det bare deg og meg.
Det har jeg aldri fortalt deg.
Kanskje du skjønte det. Noen ganger tror jeg at du skjønte alt.
Jeg mistet deg nesten den kvelden.
Jeg har holdt på å miste deg så mange ganger.
Men det var første gang.
Jeg ringte en mann jeg knapt kjente.
Vi møttes da du bare var en liten baby.
Han trøstet meg,-
-og han ble hos meg mens vi ventet på å se om du ville dø.
Han holdt meg i hånden hele natten.
Mr. og mrs. Foster?
Legen trodde at Peter var din far, og at vi var gift.
Det ble vi et år etter. Det var tungt for fars første kone.
Men han elsket henne ikke. Det var meg han elsket.
Men nå skremmer han meg, Lou-Lou.
Det føles som om han er her.
Hvorfor forteller hun meg det?
Alt det idiotiske skvalderet i øret på meg.
Jeg merker at han kommer nærmere og prøver å ta deg med seg.
Hun hvisker hele tiden, som om hun snart bryter sammen.
Du trenger ikke høre etter. Hun får ikke vite det.
Hun vet alt.
Nei, unge mann. Barn tror at far og mor gjør det,-
-men det stemmer ikke.
Vi skal til det mørke stedet ...
... det mørkeste stedet i verden.
De vil si at jeg har bortført deg,-
-men sånn er det ikke.
Det vet du, ikke sant?
Jeg tror ikke noen vil merke at jeg forsvinner.
Blir du med meg?
Det er på tide at du ser noe.
-Hvor er det? -Dypt inne i en hule.
-Kommer jeg noen gang tilbake? -Det spørs hvor modig du er.
HÅNDSKRIFTPRØVE
Må teksten virkelig være så dyster? Du skremmer personalet.
"Da skjer fæle ting" er det eneste som står i begge brev.
Du må bli med.
-Hva skjer? -Det er mrs. Drax.
-Slipp meg! -Hva skjer?
-Jeg rørte deg jo knapt. -Hun angrep meg.
-Hvem er du? -Violet Drax, Louis' farmor.
-Jeg fikk vite at dere ventet meg. -La oss snakke på mitt kontor.
Er du okay? Gå inn på rommet et øyeblikk.
Jeg er dr. Pascal. Bli med meg.
Jeg er klar over hvor vanskelig dette er for deg.
Men sånn oppførsel er uakseptabel på en komaavdeling,-
-og alle andre avdelinger, for den saks skyld. Sitt ned.
Helt siden Peter forsvant-
-har hun prøvd å hindre meg i å besøke Louis.
Har du hørt fra ham?
Nei. Det er har ingen. Det likner ikke ham.
Men i lys av det som skjedde ...
Min sønn ville aldri gjort Louis noe. Det er absurd.
Hører du overhode etter?
Han elsker den gutten. Det er bare derfor han ble hos henne så lenge.
Visste du at Peter var lykkelig gift?
Caitlin var en god kvinne, kjærlig, snill.
-Så kom merra med løgnene sine. -Det holder.
Hun løy for min sønn, meg, Louis, og hun lyver for deg.
Har hun fortalt deg at moren er syk? Eller var det faren?
Har hun sagt at hun ble misbrukt som barn?
At hun ble voldtatt?
At hun er ekte blondine?
-Du kan godt banke på. -Mrs. Drax? Kan vi snakke sammen?
-Vi holdt på med noe. -Det er viktig.
Vær så god.
-Hva har skjedd? -De har funnet et lik.
De tror det er Peter Drax.
-Det er for bratt til å klatre ned. -Vi skal ikke klatre.
Vi hopper. Det gjør ikke vondt.
Jeg har falt ned herfra før, og jeg døde.
Du kan gjøre hva du vil, og det gjør ikke vondt.
Jeg hopper først.
-Hallo? -Kom. Det skjer ikke noe.
GRATULERER MED DAGEN LOUIS
En ...
To ...
Tre.
De har funnet din far, Louis.
Han var omkommet.
Det visste du kanskje alt.
Jeg er veldig lei for det.
Jeg tror du prøver å fortelle meg noe.
Jeg hører etter. Snakk til meg igjen, vil du?
Dette er virkelig et godt gjemmested.
Jeg kan ikke se noenting, og det er kaldt.
-Kommer det noen på besøk? -Bare du.
Dette er det stedet jeg fortalte deg om,-
-hvor jeg har skrevet navnet på min kone og mitt barn.
Hjelp meg å finne det.
-Hvor skal jeg lete? -Det står på veggen.
-Det er svovelslanger ... -Kan du høre det?
Det er Pascal. Han leser høyt for meg om kjempebørstemark.
De er ekle,-
-for den ene enden er en rumpe, og den andre en munn.
Kan du noen fine eventyr?
-"Den lille prinsen". -Den er for barnslig.
-Den har jeg lest for mange ganger. -Okay. Det var engang ...
-Få høre noe med flaggermus. -Javel.
Det var engang tre flaggermus.
En hann og to hunner.
Den ene hunnflaggermusen lo alltid,-
-mens den andre alltid gråt,-
-og hannen måtte velge en av dem.
-For å parre seg? -Ja.
Ja ...
Du skjønner, han var forelsket i flaggermusen som lo,-
-men han syntes synd på den som gråt.
Hun hadde visst mer bruk for ham.
Han trodde at hvis han elsket henne nok,-
-så ville hun slutte å gråte.
Hvorfor gråt hun?
Fordi da fikk folk vondt av henne,-
-og den følelsen likte hun bedre-
-enn hun likte vitser eller kjærlighet.
Hva skjedde med deg?
Jeg var lykkelig,-
-for jeg hadde en flaggermusunge.
Og den flaggermusen var den mest fantastiske flaggermusen-
-i hele verden.
Og jeg elsket ham mer-
-enn hele huset.
Mer enn hele gaten?
Mer enn all fisken i havet.
Men ungen hadde problemer, og alle ble lei seg.
Nei!
Nei.
Han var perfekt. Og klok.
Og merkelig.
Og genial.
Og snill.
Og høyt elsket.
Og jeg var stolt av ham hver eneste dag.
Jeg vil ikke at du skal dø, far.
Jeg vet det, kjære gutten min.
Jeg vet det.
Liket er forråtnet og oppsvulmet. Vi fikk tannidentifikasjon.
Han falt utfor kanten og drev inn i grotten.
Det er en rekke beinbrudd.
Det er mye havvekster i tarmene, så han overlevde fallet.
-Han døde ikke av fallet? -Heller av lungebetennelse.
Hvor lenge var han i hulen før han døde?
En uke, kanskje to.
Det er Navarra. Peter Drax skrev ikke brevene.
Sier du det?
-Hva er klokken? -Nå skvatt jeg.
Du sov så dypt.
Den er seks.
Jeg burde vekket deg litt før, men jeg turde ikke.
-Snorket jeg? -Nei, du gikk i søvne.
Du satt hos Louis, så sto du opp og gikk hit.
Du bare satt her, og så tok du reseptblokken og skrev ut en resept.
Så krøllet du den sammen og kastet den.
Så reiste du deg ...
... og gikk tilbake til stolen og sovnet igjen.
-Beklager at jeg skremte deg. -Beklager at jeg ikke vekket deg.
-Får jeg se resepten? -Ja.
Jeg så på den. Du kommer til å le. Det er bare vrøvl.
-Stopp. Kan du spole tilbake? -Okay. Si fra.
Stopp.
Se. Jeg holder kulepennen i venstre hånd.
-Og så? -Jeg er høyrehendt.
Få se hva du skrev.
Ja, de er like.
Okay, la oss si at du har rett i antagelsen din.
Louis styrer kroppen din fra en komatilstand.
En tanke som er helt spinnvill, må du innrømme.
Hvordan vet en niåring hvilken gift som skal skrives ut?
Og til og med helt riktig dose?
Den som kan det er apoteker.
-Eller lege. -Han er jo utrolig oppvakt.
Det er ingen avansert resept. Insulin og kloroform.
Og den er ikke skrevet av en helsearbeider.
-Kanskje han prøver å si noe. -At han vil at moren skal dø?
-Vil du at hun skal dø? -Selvfølgelig ikke.
Du går ofte i søvne. Din oppførsel er underlig, men kan forklares.
Brevene betyr ikke noe. Du kjente ikke Peter og Louis før ulykken.
Du er kanskje eksentrisk, men du er ikke mistenkt.
Hvorfor føles dette som et avhør da?
Peters lik ble funnet 500 meter fra det stedet der Louis ble reddet.
-Og? -Er ikke det mye til sammentreff?
At to lik ble funnet samme sted?
Uttrykte Louis sinne mot Natalie?
Fikk du ikke mistanke om at hun var innblandet i ulykken?
Hvor vil du hen?
Er det ikke merkelig at Louis fikk meg til å skrive ut resepten?
Merkelig for hvem? Hvilken del? Hvor merkelig?
Brevene stammer fra hodet ditt. De er dine frustrasjoner,-
-din frykt, fortrengte tanker og følelser.
Dine lyster.
Du har sikkert rett. Louis er nok ikke innblandet.
Men tenk om du tar feil? Tenk om Louis ber om hjelp?
Som hans lege er det min plikt å hjelpe ham.
Hvis du har mot til det,-
-kunne jeg godt tenke meg å prøve noe.
Men du må være forsiktig, for du ...
... utviser selv symptomer jeg er godt kjent med.
Og vi vil jo ikke at legen skal bli innlagt, vel?
Nei.
Sitter du godt?
Ja.
Bare slapp av.
Følg mine instrukser.
Okay.
Løft venstre hånd.
-Ingen klokke som dingler? -Ikke for deg.
Snu håndflaten mot ansiktet.
Nå skal du fokusere på håndflaten.
Finn et bestemt sted.
Leg merke til stedets detaljer ... linjene.
Rett fokus mot nesetippen.
Og mot stedet på hånden igjen.
Lukk øynene.
Og ta ned hånden.
Tenk deg en hvit skjerm.
Vi ber underbevisstheten din lage et signal for "ja".
Noe enkelt. En farge.
En logo.
Og nå et signal for "nei". Igjen noe enkelt. Hva som helst.
Bare du ser det. Ingen andre.
På denne enkle måten kan vi føre en samtale-
-mellom det bevisste og det underbevisste sinnet ditt.
Du skal bare høre på lyden av stemmen min.
Fra nå av svarer du bare med signalene, ja eller nei. Forstått?
Heter du Allan Pascal?
Er du en kvinne?
Tenk deg at du er på en strand. Det er en solskinnsdag.
Det er fullt av folk. Barn leker.
En varm bris blåser inn fra havet.
Du kjenner den mot ansiktet, sammen med solen.
Bølgene bryter i det fjerne.
Og nå er du på en tom strand.
Hvis det fortsatt er noen sammen med deg på stranden ...
... skal du løfte venstre hånd.
Gå bort til personen.
Og når du er nær, tar du ned hånden.
Nå vil jeg be om å snakke med en annen.
Og når jeg gjør det,-
-er det bare vedkommende som svarer, ikke du. Forstått?
Louis.
Er det deg?
Det er meg. Dr. Perez.
Kan du høre meg, Louis?
Louis? Er du der?
Vil du snakke med meg?
Vil du fortelle meg hva som skjedde?
-Hva skjedde den dagen? -Rasputin ble med oss på landtur.
Men mor sa at han måtte bli i buret.
Landtur?
Hva spiste dere?
Mat, vel! Har hjernen din skrumpet til en liten ert, eller?
-Hva slags mat? -Ja, det vil du vel vite, tjukken.
-Vil du høre? Du blir nok sulten. -Ja, få høre.
Vi hadde brød og pepperoni og ost. Og øl til dem og eplejuice til meg.
Mor ba meg spise langsomt, for ellers fikk jeg mageknip.
Hun er alltid redd for jeg kaster opp eller svelger en skrue.
En gang kom jeg til å svelge en stjerneskrue.
Bare spør henne. Jeg lyver ikke.
Jeg vet at du ikke lyver. Fortell mer.
Om mat? Vil du ha mer mat?
-Fortell hva som helst. -Det var en fødselsdagskake.
Sjokolade. Og jeg måtte ønske noe.
Mor ønsket at jeg ble hennes for alltid og ikke ble skadet.
-Hva ønsket du? -At far var den ekte faren min.
Så han ble hos oss.
Fortalte du dem om ønsket ditt, eller holdt du det for deg selv?
Bla bla bla ...
-Hva betyr det? -Det betyr bla bla bla ...
-Du sa det ikke? -Det betyr ...
Jeg ville si det, men så begynte mor og far å krangle om godteri.
Meg først. Hva er det?
-Jeg laget dem til Louis. -Kan jeg få et?
Kan han få et?
Nei, for jeg laget dem til Louis.
-Hold opp. -Hva er det med deg?
-Ta sakene dine. Sånn er det alltid. -Ikke nå igjen.
Du er full.
-Kjører vi med far? -Ja da.
Nei. Du er full. Du får ikke kjøre i den tilstanden.
-Hva er galt med dropsene? -Få dem.
-Har du hatt noe i dem? -Få dem nå.
-Javel, så spis et. -Hold opp!
-Hva skjedde? -Jeg løp min vei, og hun løp etter.
Og han løp etter henne.
-Louis, Louis ... -La oss være, Peter.
-Hun trakk meg bort til kanten. -Du er for nær kanten.
-Det er faktisk tillatt. -Hva er tillatt?
Retten til å vrake. Far kan ikke reglene og forsto det ikke.
Vent i bilen!
Hvorfor vil du skade ham? Du trenger hjelp.
Hun dyttet hardt til ham, og han spratt nedover.
Du kan tenke deg resten.
-Han falt. -Det kunne vært en ulykke.
Jeg vet mye om ulykker.
Var det en ulykke? Var det virkelig det, Louis?
Kanskje, kanskje ikke.
Hva skjedde etterpå?
Jeg gjorde som hun ville ... som jeg alltid gjør.
Louis?
Kom.
Hva gjorde du?
Jeg gikk baklengs.
Hun behøvde ikke å hjelpe meg denne gangen.
-Jeg talte skrittene. -Kom til meg.
Det var bare fem skritt. Det var lett.
Et ...
To ...
Tre ...
Fire ... fem.
Og så trodde jeg at det var et sjette.
Men det var det ikke.
Jeg falt i vannet,-
-og jeg døde.
Alarm på avdeling tre!
Våkn opp, dr. Pascal.
100. Lad opp.
Støt kommer.
-Ingen puls. -150.
Støt kommer.
AVLØPSRENS
Støt kommer.
Igjen.
Støt kommer.
Der har vi ham. Okay.
Pascal begikk den feilen alle menn begår.
Han trodde mor måtte være snill fordi hun var så pen.
Men det er hun ikke, så nå skal hun bo på sykehus-
-og fortelle Perez hemmeligheter.
Hun har fått enerom og reagerer fint på behandlingen.
-Hun savner Louis forferdelig. -Har du en diagnose?
Münchhausen by proxy-syndrom, også kjent som påført sykdom.
Pasienten skader noen, ofte et barn-
-for å få kjærlighet, oppmerksomhet.
Hun skadet Louis selv, da han var liten.
Da han ble eldre, oppfylte han hennes behov for kjærlighet.
Hun skulle bare være der.
Han kom ut for en ulykke, og hun reddet ham.
Og hver gang ble båndet mellom dem sterkere.
Hun elsket og hatet ham. Kunne ikke leve med eller uten ham.
Pascal må leve med det valget han traff. Som jeg gjorde.
Lev med følgene. Det er alltid følger.
Av og til får noe en morsom slutt.
Altså ikke "ha, ha"-morsom, men uventet.
"Øya Ceylon forsvant under vår horisont ..."
Ikke tenk "stakkars Louis", for så ille er det ikke.
Det er sant.
"Hvor førte kaptein Nemo oss hen?
'Stredet er ikke veien som fører tilbake til Europa.'
'Hvem sier vi skal til Europa?' 'Men hva skal vi gjøre?' "
Jeg har ventet på dette hele livet. Ni år.
Ni er lykketallet mitt. Dette er mitt niende liv.
Og det niende er det beste.
Mye var kjipt før.
Det er ikke lett å være problembarn eller ulykkesfugl.
Det var kjipt at mor og far hatet hverandre.
Og det var kjipt å bli kalt "særing".
Men det er ikke kjipt å være i koma.
Jeg slipper å være redd for mor og savne far,-
-for han er alltid her når jeg trenger å snakke med ham.
Du behøver ikke å bli her. Bare våkn opp, og lev.
-Hvis du har lyst. Har du det? -Jeg vet ikke.
Det kommer an på hvor nysgjerrig du er på det som venter.
Tenk på verden, Louis. Tenk på all dens magi.
Alle mulighetene.
Men hvorfor skal jeg dra tilbake når ikke du er der?
Jeg er alltid hos deg. Alltid.
Her inne.
Inni her.
Selv om du ikke kan se meg eller holde meg i hånden,-
-kan du alltid snakke med meg.
Jeg elsker deg, småen.
Ikke gå. Bli her. Jeg vil ikke at du skal gå.
-Beklager, småen. -Jeg elsker deg så mye.
Jeg elsker deg mer enn hele huset.
Mer enn hele gaten.
Mer enn all fisken i havet.
Det skal nok gå bra alt sammen, unge mann.
Æresord.
Du er den sterkeste mannen i verden.
Oversettelse: Tron Furu Scandinavian Text Service 2016